פרשת
ראה	
חמדת ימים
HEMDAT  YAMIM	

הרב שאול ישראלי זצ"ל
נשיא ומיסד
Harav Shaul Israeli zt”l
Founder and President

ראשי הכולל:
הרב משה ארנרייך
הרב יוסף כרמל
Deans:
Harav Yosef Carmel
Harav Moshe Ehrenreich

חברי ההנהלה:
פרופ' ישראל אהרוני
מר ברוך אייזנברג
מר יחזקאל הלר
עו"ד שלום וסרטייל
מר אליעזר יסלזון
מר יצחק מוינשטר
מר שלמה מרזל
מר צבי סנד
מר ג'י פומרנץ
מר יאיר מ. פלסר
מר קורט רוטשילד

Members of the Board:
Prof. Israel Aharoni
Mr. Barry Eisenberg
Mr. Jehezkel Heller
Mr. Eliezer Jeselsohn
Mr. Shlomo Marzel
Mr. Isaac Moinester
Dr. Yair M. Plesser
Mr. Jay Pomrenze
Mr. Kurt Rothschild
Mr. Zvi Sand
Adv. Shalom Wasserteil

American Friends of 
Eretz Hemdah Institutions
c/o Olympian
8 South Michigan Ave.
Suite 605
Chicago, IL 60603  USA

Our Taxpayer
ID#: 36-4265359		
פרשת שבוע
היכן הוא הר הברכה או לחילופין מי הם הזייפנים?
הרב יוסף כרמל - ראש כולל "ארץ חמדה"
ב"חמדת ימים" לפרשת צו, הזכרנו את המזבח שחשף ד"ר אדם זרטל במורדות הדרום-מזרחיים של הר עיבל. מזבח זה, הוא כנראה, המזבח הנזכר בסוף ספר דברים: "וְהָיָה בְּעָבְרְכֶם אֶת הַיַּרְדֵּן תָּקִימוּ אֶת הָאֲבָנִים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם הַיּוֹם בְּהַר עֵיבָל וְשַׂדְתָּ אוֹתָם בַּשִּׂיד: וּבָנִיתָ שָּׁם מִזְבֵּחַ לַיקֹוָק אֱלֹהֶיךָ מִזְבַּח אֲבָנִים" (כ"ז ד-ה). והוא כנראה, המזבח שבנה יהושע לאחר הכניסה לארץ כמתואר בכתוב: "אָז יִבְנֶה יְהוֹשֻׁעַ מִזְבֵּחַ לַיקֹוָק אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל בְּהַר עֵיבָל: כַּאֲשֶׁר צִוָּה מֹשֶׁה עֶבֶד יְקֹוָק אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל כַּכָּתוּב בְּסֵפֶר תּוֹרַת מֹשֶׁה" (יהושע ח' ל-לא). בניית המזבח קשורה בטבורה למעמד ה"ברכה והקללה", שנערך באזור זה, כפי שמתואר בפרשתנו: "וְהָיָה כִּי יְבִיאֲךָ יְקֹוָק אֱלֹהֶיךָ אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר אַתָּה בָא שָׁמָּה לְרִשְׁתָּהּ וְנָתַתָּה אֶת הַבְּרָכָה עַל הַר גְּרִזִים וְאֶת הַקְּלָלָה עַל הַר עֵיבָל: הֲלֹא הֵמָּה בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן אַחֲרֵי דֶּרֶךְ מְבוֹא הַשֶּׁמֶשׁ בְּאֶרֶץ הַכְּנַעֲנִי הַיֹּשֵׁב בָּעֲרָבָה מוּל הַגִּלְגָּל אֵצֶל אֵלוֹנֵי מֹרֶה" (י"א כט-ל). מקובל לזהות את הר גריזים כהר השוכן מערבית לעיר שכם, במקביל להר עיבל השוכן מצדה המזרחי של העיר. על ההר מצוי הישוב "הר ברכה", ולהבדיל, מרכזם של השומרונים. השומרונים, הם צאצאי הכותים שהובאו מכותא לאחר גלות ממלכת ישראל בידי האשורים, כמאה וחמישים שנה לפני חורבן בית ראשון, כמתואר בכתוב: "וַיָּבֵא מֶלֶךְ אַשּׁוּר מִבָּבֶל וּמִכּוּתָה וּמֵעַוָּא וּמֵחֲמָת וּסְפַרְוַיִם וַיֹּשֶׁב בְּעָרֵי שֹׁמְרוֹן תַּחַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וַיִּרְשׁוּ אֶת שֹׁמְרוֹן וַיֵּשְׁבוּ בְּעָרֶיהָ" (מלכים ב  י"ז כד). השומרונים, שהתגיירו בתחילה מפחד האריות שפגעו בהם (עיין שם בכל הפרק), נדחו בסופו של דבר מעם ישראל. חז"ל, בסופו של תהליך הסטורי, הכריזו עליהם כגויים גמורים (עיין חולין ו ע"א וטור ושו"ע אבן העזר סי' ד). חז"ל גם הגדירו את השומרונים=כותים כזייפנים, וז"ל חכמים: " אמר רבי אלעזר בר' שמעון נמיתי לסופרי כותים זייפתם תורתכם ולא הועלתם לעצמכם כלום שהכתבתם בתורתכם אצל אלוני מורה שכם והלא ידוע שהוא שכם אלא שאין אתם דורשין לגזירה שווה ואנו דורשין לגזירה שווה" (תלמוד ירושלמי מסכת סוטה פרק ז ה"ג). למה התכוונו חז"ל? התשובה היא כנראה כפולה ואולי אף משולשת. הזיוף הראשון הוא בפסוק הראשון שציטטנו מתוך תורתנו הקדושה (דברים כ"ז ד), השומרונים העבירו את הציווי לבנות את המזבח מהר עיבל להר גריזים (נעיר בסוגריים כי מעולם לא נמצא שום ממצא ארכיאולוגי המאשר בניית מזבח ישראלי בהר גריזים מלפני 3500 שנה). הזיוף השני הוא בפרשתנו (אליו רומזת הלשון בירושלמי שם) בפסוק (שצוטט לעיל) המתאר את מקום טקס ה"הברכות והקללות" (שם י"א ל) הוסיפו השומרונים את המילים 'מול שכם'. הציבור המאמין, לא היה מוכן בשום פנים ואופן לקבל את הזיוף הראשון ולכן המשיך לחפש את המזבח בהר עיבל, משום מה התעלם מלשון הירושלמי, והמשיך לקבל את המסורת השומרונית כי הטקס נערך באזור שכם, השוכנת בין הר גריזים והר עיבל. ממצאיו החדשים של ד"ר אדם זרטל, מאפשרים התנתקות מוחלטת מזיופי השומרונים. הוא מציע בספרו "עם נולד" (בהוצאת ידיעות אחרונות, מומלץ לקריאה בקריאה ביקורתית), להתעלם משני הזיופים בנוסח התורה. כיוון שכך, אין גם כל מקור לכך שהטקס נערך בשכם, ההפך, פשט הכתובים הוא שהטקס נערך בשיפולים המזרחיים של ההרים. עם מציאת המזבח במקום זה, מתברר סופית, שהזיהוי של הר גריזים עם מקום מושבם של השומרונים גם הוא זיוף. המסקנה היא, שהר כביר עליו שוכן הישוב "אלון מורה", הוא הר הברכה-הר גריזים. אחרי בקשת המחילה מאחיינו מתיישבי "הר ברכה", נכריז ונאמר שכל קשר בין השומרונים לברכה הוא מקרי בהחלט.

הבה נתפלל כי עם ישראל, ששמר על נוסח התורה ולא שינה "אפילו קוצו של יוד", יזכה להתקיימות הברכות, ברכות שמים ממעל, שאנו כה זקוקים להן.
  	
ERETZ HEMDAH
5 Ha-Mem Gimmel St. P.O.B 36236   Jerusalem 91360
Tel:  972-2-5371485  Fax: 972-2-5379626		ארץ חמדה ע"ר
רח' המ"ג 5 ת.ד. 36236 ירושלים 91360
טל' 02-5371485  פקס: 02-5379626	
Email: info@eretzhemdah.org             web-site: www.eretzhemdah.org	

התורה והמדינה (מעזבונו של מרן הגר"ש ישראלי זצ"ל)
הרב יוסף כרמל - ראש כולל "ארץ חמדה"
חידוש הסנהדרין בימנו /  חלק שביעי
כפי שציינו לפני כמה שבועות התורה מכנה את השופטים=דיינים בכינוי "אלהים" כמה וכמה פעמים, כגון בפרשיית שומרים "אִם לֹא יִמָּצֵא הַגַּנָּב וְנִקְרַב בַּעַל הַבַּיִת אֶל הָאֱלֹהִים אִם לֹא שָׁלַח יָדוֹ בִּמְלֶאכֶת רֵעֵהוּ: עַל כָּל דְּבַר פֶּשַׁע עַל שׁוֹר עַל חֲמוֹר עַל שֶׂה עַל שַׂלְמָה עַל כָּל אֲבֵדָה אֲשֶׁר יֹאמַר כִּי הוּא זֶה עַד הָאֱלֹהִים יָבֹא דְּבַר שְׁנֵיהֶם אֲשֶׁר יַרְשִׁיעֻן אֱלֹהִים יְשַׁלֵּם שְׁנַיִם לְרֵעֵהוּ" (שמות כ"ב ז-ח). הגמרא בתחילת מסכת סנהדרין לומדת מכך שצריך דיינים מומחים. ועוד מצאנו שם "מאי סמיכת זקנים? אמר רבי יוחנן: מיסמך סבי (לקרות להם רבי-רש"י). ... אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי: בידא ממש סמכין ליה (האם צריך לשים את היד על ראש הנסמך, כמו בלכות קרבנות)? - אמר ליה: סמכין ליה בשמא, קרי ליה רבי, ויהבי ליה רשותא למידן דיני קנסות (דאלהים כתיב (שמות כב), דמשמע דייני מומחין, והיינו סמוכין- רש"י)" (סנהדרין דף יג ע"ב). אם כך לפי רש"י יש חפיפה בין המושגים "מומחה" ו"סמוך". כך גם מפורש ברשי במסכת גיטין "הדיוטות אנן - שאין מומחין אלא סמוכין דמיקרו אלקים דיינין" (דף פח ע"ב). מסביר מו"ר הגר"ש ישראלי זצ"ל כי "עיקר מושג מומחה הוא לכאורה גדול ובקי בחכמת התורה" (עמוד הימיני סימן ג סע' ב) ואין חכם כבעל נסיון כמו שמסביר הרא"ש "ועיקר לשון מומחה מנוסה" (סנהדרין פרק א סימן ב). אבל מומחה לבי"ד שהוא הסמוך פירושו שנסיונו וחכמתו עמדו במבחן בית הדין. וכך מסביר הרמב"ם את ההבדל בין מומחה לרבים למומחה לבי"ד "ודע כי עניין מומחה, מוסמך, כלומר שיהא אותו אדם שכבר נבחן ונוסה ונמצא בחכמה גדול ומובהק, אם היה אותו שבחנו ונסהו בית דין הרי הוא נקרא מומחה בית דין, ואם היה שנתפרסמה חכמתו אצל רבים מבני אדם בלי שיסמכוהו בית דין הרי זה נקרא מומחה לרבים" (פירוש המשניות מסכת בכורות פ"ד מ"ג). זוהי גם בעצם ההגדרה של הרמב"ם ביד החזקה "כיצד חכם מופלא שראוי להורות לכל התורה כולה יש לבית דין לסמוך אותו וליתן לו רשות לדון" (סנהדרין פרק ד הלכה ח). לפי זה זה שהתורה נוקטת בכינוי מיוחד זה לדיינים הרי שהצורך בסמוך מומחה איננו "רק בגדר תקנת חכמים או מצוה מן המובחר, אלא הוא מיסוד הדין, שכל דבר שצריך בו "אלקים" היינו מומחה לתורה והיינו שכבר עמד בנסיונות וקושיות ונמצא גדול ומובהק בחכמה ובלי זה לא חל עליו שם "אלקים" כלל" (עמוד הימיני שם). לכן גם רשות לדון באחד מענייני התורה דורשת תנאי זה.

"עשות ספרים הרבה"  (קהלת י"ב יב)    
הרב דניאל כץ – "ארץ חמדה"
"רזא דשבתו" על מסכת בבא בתרא 
הוצאת שבתי פרנקל תשס"ד (תשצ"ט עמ')
בדורנו נפתחו שערי הספריות ולפני הלומדים מונחים ספרים רבים הן מדורות קודמים שהיו עד עתה בכתב יד והובאו לדפוס והן ספרים רבים שנכתבו ויצאו לאור ביובל האחרון. בשפע זה של ספרים, יש ברכה מרובה וכמעט לכל קושיה או בעיה בה נתקל הלומד יש לפחות כתובת אחת לתשובה ולעיתים אף כמה כתובות אליהן הוא יכול לפנות ולמצוא פתרון לבעיותיו. כך נתעורר הצורך בגורם מתווך בין הלומד ובין הספרים. הצורך במתווך הוא כפול ומכופל בפרט לספרים שבתוכם עניינים שונים, אל הספרים  שבדרך אגב, תוך כדי בירור הלכתי "הגניבו" חידושים נפלאים בסוגיות הש"ס, וכן אל הספרים שתוך כדי עיסוקם בסוגיה אחת בש"ס מלבנים סוגיות נוספות שקשורות אליה. רבים כבר עמדו על צורך זה וביניהם יש לציין את "אוצר מפרשי התלמוד" שיצא על כמה מסכתות וכן את הפרוייקט החדש של "אוצר החכמה", הכולל גם הוא מפתחות לחלק מהמסכתות. אמנם רבי שבתי פרנקל ז"ל שעסק בעיקר בהוצאת הרמב"ם במהדורתו המפוארת ובסופה הוסיף מפתחות חשובים לספרים העוסקים ברמב"ם, יזם גם יצירת מפתחות באותה מתכונת על הש"ס. השיטה שלו היא לציין בקצרה ובמדויק את הנושא בו עוסקים הספרים המצוינים ולהשאיר את הלימוד בספרים הללו למעיין. היתרון בשיטה הזו הוא שניתן להוציא על מסכתות שלימות כרכים בודדים. אך החיסרון הוא שרבים מהספרים אותם מציין המפתח, אינם נמצאים בהישג ידו של הלומד הממוצע. (אם כי בעניין זה יזמה ההוצאה מפעל נוסף לזכרו של ר"ש פרנקל המספק צילום של המקור בספר המבוקש באמצעות הפקס.) 
בחייו הספיק ר"ש פרנקל להוציא מפתח על מסכת בבא קמא ולאחר פטירתו יצא כרך נוסף, לזכרו, על מסכת בבא בתרא. עם כל הברכות להוצאת פרנקל על מפעל חשוב זה והתועלת הגדולה שיש בו לציבור הלומדים, אי אפשר שלא למחות על מנהגם להשמיט את ספריהם של גדולי התורה המזוהים עם השקפת הציונות הדתית. במפתח אין הפניות לספריהם ההלכתיים של הרבנים הראשיים לישראל: הראי"ה קוק, הגרב"צ עוזיאל, הגרא"י הרצוג ואף לא לספרו של הגרי"מ חרל"פ, "בית זבול", למרות שיש לו כרך שלם על מסכת זו! וכן לא ציינו את ספריו של הרב אריאלי שגם כתב על מסכת בבא בתרא כרך שלם. מדובר בתופעה חמורה ביותר, והתירוץ (שנשמע מפיו של ר"ש פרנקל בתוכנית רדיו בעבר) של חוסר עניין של הציבור בספרים אלו הוא תמוה אינו מספק כלל.

שו"ת במראה הבזק"
 (מתוך ח"ד)
ירושלים, ישראל                                                                               Jerusalem, Israel
אייר, ה'תשנ"ח
יציאה זמנית מארץ ישראל לצרכי הרשות
שאלה
האם מותר לצאת באופן זמני מארץ ישראל לצורכי הרשות וכן לצורך טיול?

תשובה
כבר האריכו גדולי ישראל שבכל הדורות לשבח ולרומם מעלת הישיבה ב"ארץ חמדה". כל נסיון לפגוע בקשר ההכרחי בין העם ובין הארץ גרר אחריו ביקורת חריפה גם בכתוב (1) וגם בדברי חז"ל (2). אפילו נסיון לפגוע במרכזיותה של הארץ לא עבר ללא תגובה (3).
בשאלה אם מותר לצאת מן הארץ כבר פסק הלכה למעשה מרן הגר"ש ישראלי בספרו "ארץ חמדה"  (4) כי יציאה לחו"ל שלא ע"מ לחזור, אסורה.
אבל אם כוונתו לחזור, היציאה מותרת "לכל צורך ואפילו לצורך הרשות" (5).
על כן בודאי שלצורך סחורה, טיול לימודי ואפילו חופשה משפחתית (6) כשאין אפשרות לעשות חופשה מעין זו בארץ ישראל מותר.
שוטטות, שלא לצורך, בחו"ל אסורה (7).
--------------------------------------------------------

1. ראה לדוגמה כינוי הכתוב את חטא המרגלים "תרבות אנשים חטאה" (במדבר לב, יד).
2. עיין לדוגמה במאמר חז"ל "וכל הדר בחוצה לארץ דומה כמי שאין לו א־לוה" (כתובות קי ע"ב).
3. עיין ברכות (סג ע"א) "אמר רב ספרא, רבי אבהו... ובביטויים החריפים שהתנאים משתמשים בהם.
4. ספר א' (שער א סי' י) עיין שם במקורות המובאים, לרבות ההסבר בדעת הראי"ה קוק. ועוד עיין ב"משנה ברורה" (סי' תקלא ס"ק יד) שמשמע מדבריו, שכל שיש צורך ביציאתו, מותר.
5. עיין שם ובפוסקים שלעניין יציאת כהן לחו"ל משתנה הדין בפרטים מסוימים.
6. בכל מקום שיציאת ההורים מותרת, וחשוב להם שבני משפחתם יצאו עמהם, ואפילו כשהנימוק הוא גיבוש המשפחה בזמן החופשה, יש מקום לומר, כי אי־יציאה עם ההורים יהיה בה משום חשש לאי־קיום מצוות "כיבוד אב ואם" במלואה (כאשר ההורים מזמינים אותם), וייתכן שזה גם בגדר המוזכר בהלכה "וישמשנו בשאר דברים שעושה..." (שו"ע יורה דעה סי' רמ סע' ד). אי־יציאה עם ההורים שמשמעה התרסה כנגדם, מעין "אני מקפיד, ואתם אינכם מקפידים", יש בה גם משום חשש איסור במצוות "מורא אב ואם", עיין שם בלשון המחבר (סע' ב).
7. דברי הגר"ש ישראלי שם — "אולם שלא לצורך כלל — אסור".

הרב משה ארנרייך          הרב יוסף כרמל
ראשי הכולל
חברי הועדה המייעצת:
הרב זלמן נחמיה גולדברג
הרב נחום אליעזר רבינוביץ
הרב ישראל רוזן

התרומות ל"ארץ חמדה" ניתנות לניכוי ממס הכנסה לפי סעיף 46 לפקודה