פרשת
 ויקהל-פקודי	
חמדת ימים
HEMDAT  YAMIM	

הרב שאול ישראלי זצ"ל
נשיא ומיסד
Harav Shaul Israeli zt”l
Founder and President

ראשי הכולל:
הרב משה ארנרייך
הרב יוסף כרמל
Deans:
Harav Yosef Carmel
Harav Moshe Ehrenreich

חברי ההנהלה:
פרופ' ישראל אהרוני
מר ברוך אייזנברג
מר יחזקאל הלר
עו"ד שלום וסרטייל
מר אליעזר יסלזון
מר יצחק מוינשטר
מר שלמה מרזל
מר צבי סנד
מר ג'י פומרנץ
מר יאיר מ. פלסר
מר קורט רוטשילד

Members of the Board:
Prof. Israel Aharoni
Mr. Barry Eisenberg
Mr. Jehezkel Heller
Mr. Eliezer Jeselsohn
Mr. Shlomo Marzel
Mr. Isaac Moinester
Dr. Yair M. Plesser
Mr. Jay Pomrenze
Mr. Kurt Rothschild
Mr. Zvi Sand
Adv. Shalom Wasserteil

American Friends of 
Eretz Hemdah Institutions
c/o Olympian
8 South Michigan Ave.
Suite 605
Chicago, IL 60603  USA

Our Taxpayer
ID#: 36-4265359
		
פרשת שבוע
מגמת פניהם לאן?
הרב יוסף כרמל ראש כולל ארץ חמדה
בשבוע שעבר נסינו להבין יותר את המשמעות של הסתרת פנים, השבוע ננסה להבין היבט נוסף של "מבט פנים אל פנים". בפרשתנו מצינו "וַיִּהְיוּ הַכְּרֻבִים פֹּרְשֵׂי כְנָפַיִם לְמַעְלָה סֹכְכִים בְּכַנְפֵיהֶם עַל הַכַּפֹּרֶת וּפְנֵיהֶם אִישׁ אֶל אָחִיו אֶל הַכַּפֹּרֶת הָיוּ פְּנֵי הַכְּרֻבִים" (שמות ל"ז ט). המדרש מסביר "איש אל אחיו. להראות לישראל חיבה יתירה שהקב"ה חיבבם" (פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) שמות פרק כה ד"ה והיו הכרובים). לפי זה הכרובים על הארון, המוצב בקדש הקדשים, המביטים זה בפני זה הם ביטוי מוחשי ליחס בין "השכינה" ו"כנסת ישראל". יחס זה מתואר במגילת "שיר השירים" שגם היא הוגדרה בפי רבי עקיבא "קדש קדשים" (תנחומא  פרשת תצוה סימן ה). שלמה המלך בנה את המקדש על פי ההוראות שקיבל דוד במגילת המקדש, מידי שמואל "וַיִּתֵּן דָּוִיד לִשְׁלֹמֹה בְנוֹ אֶת תַּבְנִית הָאוּלָם וְאֶת בָּתָּיו וְגַנְזַכָּיו וַעֲלִיֹּתָיו וַחֲדָרָיו הַפְּנִימִים וּבֵית הַכַּפֹּרֶת… וּלְתַבְנִית הַמֶּרְכָּבָה הַכְּרֻבִים זָהָב לְפֹרְשִׂים וְסֹכְכִים עַל אֲרוֹן בְּרִית יְקֹוָק:…הַכֹּל בִּכְתָב מִיַּד יְקֹוָק עָלַי הִשְׂכִּיל" (דברי הימים א  כ"ח יא-יט). יש כאן התייחסות לתוספת כרובים, אבל לא לאופן הצבתם. במסגרת תאור בנין בית המקדש בפועל אנו מוצאים "וַיַּעַשׂ בְּבֵית קֹדֶשׁ הַקֳּדָשִׁים כְּרוּבִים שְׁנַיִם מַעֲשֵׂה צַעֲצֻעִים וַיְצַפּוּ אֹתָם זָהָב: וְכַנְפֵי הַכְּרוּבִים אָרְכָּם אַמּוֹת עֶשְׂרִים כְּנַף הָאֶחָד לְאַמּוֹת חָמֵשׁ מַגַּעַת לְקִיר הַבַּיִת וְהַכָּנָף הָאַחֶרֶת אַמּוֹת חָמֵשׁ מַגִּיעַ לִכְנַף הַכְּרוּב הָאַחֵר:…כַּנְפֵי הַכְּרוּבִים הָאֵלֶּה פֹּרְשִׂים אַמּוֹת עֶשְׂרִים וְהֵם עֹמְדִים עַל רַגְלֵיהֶם וּפְנֵיהֶם לַבָּיִת" (דברי הימים ב ג' י-יג). יש הבדלים גדולים בין כרובי משה לכרובי שלמה שבאים לידי ביטוי בנקודות הבאות: 1. כרובי משה הם חלק מהכפורת שמשמשת ככיסוי לארון, כרובי שלמה עומדים על רצפת קדש הקדשים.  2. כרובי משה עשויים זהב טהור כמקשה אחת עם הכפורת, כרובי שלמה עשויים עצי שמן מצופים בזהב.   3. כרובי משה קטנים וסוככים על הארון שאורכו היה אמתיים וחצי, כרובי שלמה גדולים מאוד ומוטת כנפיהם מגיעה לעשרים אמה.   4. כרובי משה הם חלק מכלי המשכן, כרובי שלמה הם חלק מהבנין עצמו.    5. כרובי משה פניהם איש אל אחיו, כרובי שלמה פניהם לבית.
ננסה להבין את ההבדל האחרון. הגמרא מבררת זאת  "רבי יוחנן ור' אלעזר, חד אמר: פניהם איש אל אחיו, וחד אמר: פניהם לבית. ולמ"ד פניהם איש אל אחיו, הא כתיב: "ופניהם לבית"! לא קשיא: כאן בזמן שישראל עושין רצונו של מקום, כאן בזמן שאין ישראל עושין רצונו של מקום. ולמ"ד ופניהם לבית, הא כתיב: "ופניהם איש אל אחיו"! דמצדדי אצדודי; דתניא, אונקלוס הגר אמר: כרובים (דברי הימים ב' ג') מעשה צעצועים הן, ומצודדים פניהם כתלמיד הנפטר מרבו" (תלמוד בבלי מסכת בבא בתרא דף צט עמוד א). את הדעה הראשונה מסביר הרשב"ם (שם) כך: גם כרובי משה וגם כרובי שלמה נבנו לכתחילה כש"פניהם איש אל אחיו" אבל אם ישראל לא היו עושין רצונו של מקום, בדרך נס היו משנים ארבעת הכרובים את מצבם והיו פונים אל הבית. לפי הדעה השניה ארבעת הכרובים פנו הצידה, כלומר גם איש אל אחיו וגם לבית. לא ברור לפי דעה זו מדוע נכתבו הדברים בדרך זו וכיצד ידעו בימי בית ראשון (ספר דברי הימים נכתב על ידי עזרא הסופר) כיצד עמדו הכרובים. לפי שתי הדעות קשה, מניין לנו שארבעת הכרובים עמדו באותו האופן. לכן יתכן ואפשר להציע דרך נוספת בהבנת הנושא. פני כרובי משה היו איש אל אחיו, כלומר פנימה. לפי זה, הדרך להגיע להשכנת שכינה היא בהתרכזות פנימה אל הקדש תוך התעלמות מהעולם הסובב. כל פזילה החוצה משמעותה ירידה בכיוון עולם החומר. לעומת שיטה זו, מציע שלמה בחכמתו (וראה שלמה בחכמתו מה שראה יחזקאל בנבואתו-רד"ק מלכים א ז' לג) דרך אחרת. אפשר להיות בקדש הקדשים ולפנות החוצה-אל הבית. בשיטה זו גם עולם החול הוא קדש, ההתעלות שמקורה בקדש מאפשרת קידוש גם של העולם החומרי. 
הבה נאחל לעמנו, כי גם הבוחרים בדרך הראשונה וגם הבוחרים בדרך השניה יצליחו במשימתם-השכנת השכינה.
    	
ERETZ HEMDAH
5 Ha-Mem Gimmel St. P.O.B 36236   Jerusalem 91360
Tel:  972-2-5371485  Fax: 972-2-5379626		ארץ חמדה ע"ר
רח' המ"ג 5 ת.ד. 36236 ירושלים 91360
טל' 02-5371485  פקס: 02-5379626	
Email: info@eretzhemdah.org         web-site: www.eretzhemdah.org	

התורה והמדינה (מעזבונו של מרן הגר"ש ישראלי זצ"ל)
הרב יוסף כרמל - ראש כולל "ארץ חמדה"

קדושת ירושלים והמקדש /  חלק שמונה עשר
בגליון פרשת משפטים סיכמנו את מחלוקת הרמב"ם ובני דורו בעלי התוס', בדרך זו: "לפי זה ביאור דברי רבי יהודה דג' מצוות נצטוו ישראל בכניסתם לארץ הוא שנוי (במחלוקת ) בין הרמב"ם לתוס'. לרמב"ם החידוש הוא בהקדשת המקום ןאילו לתוס' זו מצווה שהייתה גם בשילה ומה שנתחדש הוא החיוב לבנות בית דווקא" (עמוד הימיני סימן א סע' ז)". ננסה השבוע להסביר נפקא מינה נוספת הנובעת ממחלוקת זו. אחת השאלות המעניינות גם מבחינה היסטורית וגם מבחינה הלכתית היא השאלה מה עלה בגורלם של כלי המשכן והמקדש. עד היום אין תשובה ברורה על כך והיא מעסיקה דמיונם של רבים ברחבי העולם, גם של שאינם בני ברית. מה קרה למחיצות המשכן שנבנו מאותם עצי שיטים שחז"ל הקדישו להם דרשות מיוחדות. נביא כמה מהם: "ומהיכן היתה נמצאת בידם לשעה, מלמד שהיו מוצנעים עמהם מימות יעקב אבינו הה"ד (שמות ל"ה) וכל איש אשר נמצא אתו עצי שטים, אשר נמצא עצי שטים אין כתיב כאן אלא אשר נמצא אתו מתחלה"  (שיר השירים רבה פרשה א ד"ה עד) ומסביר רש"י "ועשית את הקרשים - היה לו לומר ועשית קרשים, כמה שנאמר בכל דבר ודבר, ומהו הקרשים, מאותן העומדין ומיוחדין לכך. יעקב אבינו צפה ברוח הקדש ונטע ארזים במצרים, וכשמת צוה לבניו להעלותם עמהם כשיצאו ממצרים, אמר להם, שעתיד הקב"ה לצוות אתכם לעשות משכן במדבר מעצי שטים, ראו שיהיו מזומנים בידכם. הוא שיסד הבבלי בפיוט שלו טם מטע מזורזים קורות בתינו ארזים, שנזדרזו להיות מוכנים בידם מקודם לכן" (רש"י שמות פרק כו פסוק טו). בגמרא מצינו "תניא נמי הכי: עצי שטים עמדים - שמא תאמר אבד סיברם ובטל סיכויין, תלמוד לומר עצי שטים עמדים שעומדים לעולם ולעולמי עולמים" (מסכת סוכה דף מה ע"ב). מה עשו בקרשים אלה בזמן שילה נב וגבעון? לפי שיטת בעלי התוס' שדווקא בירושלים נתחדשה המצווה לבנות בית מקדש קבוע מאבנים, קרשי המשכן שמשו בקודש גם בשילה נב וגבעון ונגנזו רק עם בנין בית המקדש בירושלים בימי שלמה. לפי שיטה זו דברי התוספתא והגמרא "אי זו היא במה גדולה בשעת היתר במה אוהל מועד נטוי כדרכו אין הארון נתון שם" (תוספתא מסכת זבחים פרק יג הלכה יט) "תני כשם שהיה אוהל מועד נטוי כך אוהל שבשילה נטוי" (תלמוד ירושלמי מסכת מגילה פרק א דף עב טור ג /הי"ב) מתפרשים כפשוטם בשלשת המקומות הנ"ל המבנה היה מבוסס על עצי המשכן. לעומת זאת לשיטת הרמב"ם המצווה שנתחדשה בירושלים הייתה מציאת המקום "אשר יבחר ד' " וגם בשילה היה בית אבנים, צריך לומר כי רק הגג של שילה היה גג המשכן ודברי התוספתא והירושלמי מתפרשים רק על הגג-האוהל. לשיטת הרמב"ם העצים נגנזו בימי שילה ושימשו מחדש בימי נב וגבעון ושוב נגנזו בימי שלמה (עמוד הימיני סימן א סע' יא). בין לשיטת התוס' ובין לשיטת הרמב"ם יתכן ובתוך קירות מקדש שלמה שובצו "קרשי המשכן" וכך הם המשיכו להיות בבחינת "עצי שיטים עומדים".

"עשות ספרים הרבה"  (קהלת י"ב יב)    
הרב דניאל כץ – "ארץ חמדה"
שיעורי הרב מסכת חלה ומצוות התלויות בארץ 
לקט משיעורי הגרי"ד סולבייצ'יק הוצאת מסורה ירושלים תשס"ג.
נדמה שבשנים האחרונות כמו נפרץ לו מעיין גדול ותורתו של הגרי"ד סולוביצ'יק זצ"ל שהייתה ברובה, כמקובל בבריסק, תורה שבעל-פה הופכת להיות תורה שבכתב. מעיין זה זורם בעיקר בזכותו של תלמיד מובהק של הגרי"ד זצ"ל והוא הרב הרשל שכטר שליט"א ראש ישיבה בישיבת ר' יצחק אלחנן בניו-יורק אשר מחברותיו הן המקור המדויק והאמין לרבים מהכתבים שיוצאים וביניהם ספר זה. הספר מכיל שיעורים על ענינים "קלים" כפי שקרא להם הגרי"ד ובהם עסק בתקופת מחלה שהכריחה אותו לעזוב את העניינים הישיבתיים המסורתיים.
אין בכוונתנו להעריך את כוחה של תורת הגרי"ד שהיה מגדולי ראשי הישיבות של הדור האחרון ונסתפק בהבאת דוגמה קטנה מהשיעורים:
בעמ' פט מובאת המשנה במסכת חלה (ג, ג) שעיסת הקדש פטורה מחלה, וכן מתרומות ומעשרות. הגרי"ד מציין לפירוש המשנה לרמב"ם שמביא דרשה מהספרי למעט הקדש מחלה.
אמנם הוא מוסיף גם ביאור למדני להלכה זו. מכיוון שההקדש מנוהל בידי גזברים ומוכח מדברי הרמב"ם לגבי עבדים כנענים שהגזבר אינו יכול לבצע פעולות בעלות משמעות איסורית כשחרור עבדים. אלא רק פעולות ממוניות דהיינו למכור את העבדים לבעלים אחרים. והסיבה לכך היא שלצורך ביצוע פעולות איסוריות צריך דעת בעלים והגזברים אינם הבעלים. עפי"ז מבואר שאין לגזברים אפשרות להפריש תרומות ומעשרות ולכן לא חל חיוב על התבואה. ויפה העיר המהדיר שעדיין צריך ביאור אם החלה היא חובת חפצא דהיינו חיוב שמתחיל מקיומה של עיסה שראויה להפרשה ללא קשר לבעלים אם כן היה ראוי לחייב עיסת הקדש בחלה אף שהגזבר אינו יכול להפריש. והיפנה לעיין בשיעורים אחרים באותו עניין.
חמרא למריה וטיבותא לשקייה. המהדיר הרב חיים אברהם שיוביץ עמל בביאור וליבון דברי הרב והוציא דבר נאה ומתקבל תחת ידיו. 

שו"ת במראה הבזק"
 
(מתוך ח"ד)

פראג, צ'כיה                                                                            Prague, Czech Republic
ניסן תשנ"ו

סתם קמח לעניין פסח
שאלה
האם סתם קמח נחשב כחמץ או שלא חוששים שהחטים באו במגע עם מים לפני הטחינה?

תשובה
קמח חיטה המצוי בחנויות במשך כל השנה, אסור לאפות ממנו מצות לפסח, משום חשש שיש בו חמץ כתוצאה של תהליך הלתיתה  שגרעיני- החיטה עוברים קודם טחינתם.
ולעניין איסור שהיית חמץ בפסח, יש לנהוג בו בקמח זה כבכל דבר שיש בו ספק- חמץ, ולכן יכלהו קודם הפסח, או ימכרנו לגוי . ואם עבר ושיהה קמח זה בפסח (ולא מכרו לגוי קודם הפסח), אסור ליהנות ממנו לאחר הפסח, כדין חמץ שעבר עליו הפסח, ויש המתירין למוכרו לגוי .

(הערת המערכת: כיום סיון ה'תשס"א ידוע לנו שיש קמח שעובר תהליך מיוחד שמבטיח את אי חימוצו ובו משתמשים בחלק מן המקומות שמוכרים מוצרים מקמח שנטחן לאחר הפסח).